REBANE JA JÄNES
Elasid kord rebane ja jänes.
Rebasel oli onn jääst, jänesel aga niinepuust.
Vaatab rebane läbi oma jääst akna ja naerab jänese üle:
"Vaata seda matsi, millise hurtsiku valmis meisterdas!
Aga minu onn: puhas ja valgusküllane,
võta või jäta - kristallpalee!"
Saabus kevad, rebase palee sulas üles.
Ja ta tuli mõttele võtta jänese onn endale.
Nuttis jänkuke ja läks kuhu jalad kandsid.
Vastu tuli talle Hall Hunt.
"Tervist, jänes!"
"Tere, hundike!"
"Miks nutad, miks kurvastad?"
"Kuidas mitte halada ja kurta: oli mul onnike niinepuust, rebasel aga jääst.
Rebase onn sulas üles ja voolas veena minema,
tema aga võttis minu onni endale ja mind, peremeest enam sisse ei lase."
"Pea kinni," ütles hunt, "me kihutame ta sealt välja!"
Vaevalt et seda suudame, ta on ennast hästi kindlustanud.
"Ma pole mina, kui rebast välja ei kihuta!" karjus hunt.
"Hei, rebane, kasi välja võõrast onnist!"
Aga rebane vastab talle: "Vaat kui ronin ahjult alla, hüppan välja,
tulen ja rapsin sind nii, et su karvatuustid lendavad!"
"Oi-oi, milline tigedik!" ehmus hunt,
hakkas kartma ja põgenes metsa.
Aga jänes jäi välule nutma.
Sealt tuleb aga Karu Miðka ja ütleb: "Tere, jänes!"
"Tere, Mihhail Päntajalg!"
"Miks halad, miks nutad?"
"Kuidas mitte halada ja kurta: oli mul onnike niinepuust, rebasel aga jääst.
Rebase onn sulas üles, ta võttis minu onni endale ja ei lase mind, peremeest enam sisse."
"Aga kihutame ta minema!"
"Ei, Mihhail Päntajalg, vaevalt et kihutame.
Hunt kihutas, ei saanud teda välja, ei saa sinagi."
"Ma pole mina," möirgas karu, "kui rebast välja ei aja!"
"Hei, rebane, kasi välja võõrast onnist!
Hei, rebane, kasi välja võõrast onnist!"
Aga rebane vastab talle: "Vaat kui ronin ahjult alla, hüppan välja,
tulen ja rapsin sind, kompjalg, nii, et su karvatuustid lendavad!"
"Uh, milline jõhkard!" röögatas karu,
ja pani traavides ajama.
Aga jänes jäi välule nutma.
"Tervist, jänes, miks sa nutad?"
"Rebane võttis minu onni endale."
"Aga ajame ta välja!"
"Ei, pullike, ei sa aja.
Teda hunt juba ajas, ei õnnestunud, karu ajas, ei õnnestunud.
Ei saa sina, pull, ka hakkama."
"Ma pole mina, kui rebast minema ei kihuta!"
Tuleb kukk, näeb jänest ja ütleb: "Tervist, jänes!"
"Tere, Petjake!"
"Kuidas elad, miks halad, miks nutad?"
"Kuidas mitte halada, kui oma kodutarest välja aetakse?
Oli mul onnike niinepuust, rebasel aga jääst.
Rebase onn sulas üles, nii võttis ta minu oma endale
ja ei lase mind, peremeest enam mu koju sisse."
"Aga me ajame ta minema!"
"Vaevalt, Petjake, suudad teda välja ajada, ta on end liiga kindlalt sisse seadnud.
Teda ajas hunt, ei õnnestunud, ajas karu, ei õnnestunud,
teda ajas pull, ei õnnestunud, kuidas sina tast jagu saad?"
"Proovime," ütles kukk.
Nii kui nad läksid rebast minema ajama, hakkas kukk laulma:
"Kõnnib kukk kannustel, kannab mõõka õlgadel, tahab rebast raiuda, mütsi endal õmmelda!
Käi välja, Vader, end säästa parem!"
Sellest ajast hakkasid kukk ja jänes koos elama.
Jutustas Pastella